Hviskeren i Mørket
Oversat til dansk af Jeppe Buchreitz.
Det hele begyndte, i hvert fald for mig,
med de voldsomme oversvømmelser i Vermont 1927
Regnen silede ned i dagevis og oversvømmelsen var omfattende.
Det skyllede alle mulige ting ud i floderne.
Folk rapporterede at have set underlige ting flyde rundt i vandet.
Som vandet trak sig tilbage, var der en udbredt tendens
til at forbinde disse opdagelser med primitive, næsten glemte legender
som ældre mennesker genoplivede til lejligheden.
Flere af mine venner bad mig undersøge sagen.
Jeg troede alle eksemplarer, var gået tabt.
Havde Armitage ikke den sidste, man havde kendskab til?
Jeg troede, den blev ødelagt i den affære sidste år...
Jo, det var det sidste trykte eksemplar.
Dette er Davenports originale manuskript. Samt alle hans noter!
Originalen?
Der står viden på de sider, som ikke står skrevet noget andet sted.
Det er sandelig et fund.
Hvad vil du bruge den til? Endnu en bog?
Sikkert engang. Men lige nu har jeg noget mere presserende at bruge den til.
Jeg har læst op på noterne for at forberede mig på denne absurde "debat".
Det radio-program? Du bør ikke gøre det.
Dekan Hayes insisterer!
Efter al denne skriven frem og tilbage i avisernes spalter
om "kroppe" der skyllede op i den seneste tids oversvømmelser-
Du skulle have ladet det ligge, Albert.
Jeg er folklorist, Nate!
Ingen i verden ved mere om dette specifikke område af folklore end jeg.
Og du tror at med Davenports noter...
Præcis! Selv for hundrede år siden hørte Eli Davenport de samme historier.
En skjult race af monstrøse skabninger siges at gemme sig
Et eller andet sted i de fjerneste bjerge?
I de dybe skove på de højeste tinder.
Beviser på deres tilstedeværelse blev set af de, som begav sig langt op
af visse bjerge eller i de dybe, stejle kløfter
som selv ulvene undgik."
Davenport samlede beretninger om deres oprindelse.
Se her? illustrationer som aldrig før er set!
Sagn om nybyggere som forsvandt, og om de som samarbejdede med væsnerne.
Jeg er bekendt med disse... legender.
Og jeg er sikker på du har ret. Men du skal ikke debattere det.
Jeg skal være der om mindre end en time. Det bliver sendt på N.B.C...
Aflys det.
Ved du, hvem du er oppe imod?
Charles Fort.
Og du tror du kan gå i radioen og debattere mod en populærforfatter med utallige fans,
verdens mest prominente ekspert i uforklarlige fænomener?
Hvordan skal dette hjælpe din sag?
Hør nu, jeg kan overbevise folk-
Med obskur folklore fra New England?
Du kommer til at tabe det her.
Nate, det er mit livsværk.
Hele årsagen til at studere folklore er at forklare, hvorfor og hvordan vi skaber myter.
Folk kan ikke blive ved med at tro, at et lyn er et spyd kastet af Zeus!
Det er ikke Zeus, jeg er bekymret for.
Rolig, du får dette til at lyde som en af de navnløse kulter, som du efterforsker!
Jeg ved, du har haft nogle dårlige oplevelser men?
Du har intet at vinde ved denne debat.
Hold nu op, din ven Charlie Tower kommer.
Han betaler hele gildet.
Albert, jeg har mødt Fort. Hans stil er måske speciel, men han er kvik.
Pas på hvad du siger
Måske skulle jeg have fulgt Nate Ward's råd.
Charles Fort var populær blandt de studerende
for sin afsky ved videnskab og sine ekstravagante bøger.
Charlie Tower, en ven og rig Miskatonic alumne,
betalte ham for at deltage i debatten på universitetet.
Tower havde finansieret flere universitets-ekspeditioner,
fløj flyvemaskiner, og rejste verden rundt.
Han holdt af at lave ravage, og havde dekan Hayes i sin hule hånd.
Programmets vært var en eller anden tandpasta-sælger,
hverken moderator eller journalist på nogen måde.
Jeg har samlet bøger fulde af beviser for, at der er verdener hinsides vor egen,
og at folk, skabninger? Kald dem hvad du vil,
er kommet ned til denne jord fra et andet sted.
Og De tror at disse skabninger, er rumvæsner af en slags?
Jeg hverken tror eller afviser noget, Hr. Bradbury.
Jeg noterer mig blot den lange historie af overensstemmende rapporter.
Pennacook-indianerne beskrev lignende ting, gjorde de ikke, Professor Wilmarth?
Jo, det gjorde de, Hr. Fort. Faktisk?
De sagde, væsnerne ikke var fra denne jord,
men at de var fløjet hertil fra stjernerne.
Senere beskrev puritanske nybyggere dem
som væsner i ledtog med Djævelen,
som gerne ville lede menneskeheden ned af syndens sti.
Folkloren er overvældende.
Min pointe er, at det er denne folklore, der ligger bag de seneste rapporter.
Forskrækkede folk har utvivlsomt set afbrækkede grene
og andre genstande og former i vandet,
og har så grundet nervøsitet i øjeblikket ladet deres fantasi få frit spil.
Men hvad ligger så til grund for folkloren?
Hvad siger De, Professor?
Antyder De, at disse legender er sande?
Beskrivelserne fra utallige mennesker fra helt forskellige kulturer,
har været utroligt enslydende.
De er også sammenlignelige med nepalesiske sagn om de frygtede Mi-Go
eller "Den Afskyelige Snemand" fra Himalaya.
De mener vel også, at de har noget med det hele at gøre?
Tjah, nu De selv nævner det...
Så De mener oprigtigt, at folk har set bevingede, krabbe-lignende væsner
i Vermonts floder?
Det er hvad, jeg læser i avisen.
Tilgiv mig, Hr. Fort, men det er jo det rene vanvid!
Sammenlignet med hvad? Deres forklaring?
De vil have os til at tro på at bønderne I Vermont,
ikke kan kende forskel på en gren og en hummer!
Deres synspunkt har kun en fordel: Ingen bliver urolige.
Så snart noget er bortforklaret af "videnskab", kan det fejes af bordet.
Videnskaben forsøger ikke at bortforklare noget.
Videnskab er en måde at nå frem til sandheden!
Og selvom den ikke altid er perfekt, er den mere troværdig end vidnesbyrd fra aviser.
Touché, Professor.
Hvis Arkham Advertiser havde fandtes for to hundrede og fyrre år siden,
da hekseprocesserne var igang, ville vi uden tvivl, have kunnet læse,
at vores by var fuld af trolddom og omgang med Satan, ikke?
Fra hvad jeg har hørt om Arkham, er det sikkert rigtigt!
Og selv hvis vi alle havde taget disse vidnesbyrd for gode varer,
og troet der boede hekse iblandt os, havde det så gjort det sandt?
Folk der levede dengang troede, at trolddom fandtes.
Men legender og en generel tiltro til et fænomen
er ikke nok til at gøre det sandt, er det vel, Hr. Bradbury?
Kulturelle traditioner og tro, selv overtro, former vores billede af verden.
Men verden er, som verden er,
og hvis vi skal gøre fremskridt og komme videre fra hekseprocesser
og overtro, må vi udvikle evnen
til at adskille objektive fakta fra myter og fiktion.
Nutidens videnskab er fortidens trolddom.
Nutidens overtro er fremtidens videnskab.
Fortæl mig, Hr Fort, har De selv set et af disse væsner?
Nej, ikke personligt.
Findes der noget håndgribeligt bevis på deres eksistens?
Er et væsen nogensinde blevet fotograferet eller fundet?
Sendt til et museum? Eller blevet undersøgt videnskabeligt?
Videnskabsfolk prøver kun at bevise ting, de har forestillet sig forinden.
De kigger skam, men de finder aldrig mere, end de har lyst til at se.
Og dette kommer fra en mand, der ser små grønne marsmænd overalt!
Jeg ved ikke, hvad de væsner i Vermont er, Professor.
Men modsat Dem bilder jeg mig ikke ind at vide, hvad de ikke er.
Jeg ved, de ikke er flyvende krabbe-mænd fra det ydre rum!
Mine herrer... Hvordan ved De det?
Fordi De har "undersøgt" det? Har De overhovedet været i Vermont?
Nej, faktisk ikke.
Men hvordan kan De så påstå at vide, hvad de ikke er?
Jamen... jeg...
Der fik han Dem, professor!
Nej, altså de er ikke...
Professoren har ikke engang været der. Så meget for en "videnskabelig undersøgelse"l
Hør nu her, jeg behøver da ikke se dem for at vide, de ikke findes!
Jeg har ikke mere at tilføje, Hr. Bradbury. Det hele er trolddom!
Det var præcis den slags katastrofe, Ward havde forudset.
Værre endnu var det, at den blev efterfulgt af en reception med Fort i fakultets-forsamlingen.
Undskyld mig, professor?
Ja?
Goddag, jeg tænkte om jeg måtte få et øjeblik af din tid.
Jeg ville gerne, men lige nu...
Jeg hedder George Akeley. Min far, Henry Akeley, har skrevet skrevet med dig.
Ja, selvfølgelig. Din far og jeg har sendt adskillige breve til hinanden.
En kvik fyr. Hans breve er nogle af de mest... levende jeg får fra Vermont.
Han har sendt mig, så jeg kunne mødes med dig. Jeg har-
Jeg beklager, men jeg har en aftale. Man venter mig-
Min far har brug for din hjælp!
Ja, det sagde han. Han siger at disse bjerg-væsner er overalt ved jeres gård.
Ja. Det er de. Og takket være dine breve til aviserne,
tror alle i området nu, at han er vanvittig.
Så så, George. Din far er tydeligvis en fornuftig og oplyst mand,
og jeg har stor respekt for ham.
Men det betyder ikke, at jeg tror på alle de breve, der ender på mit skrivebord-
Du mener, at du ikke vil tro på dem!
Mr. Fort havde ret, i det han sagde om dig.
Hør her. Det er mit arbejde at studere gamle legender, ikke at tro på dem!
Wilmarth, alle venter på dig...
Er her et problem?
Nej. Hr. Akeley her forsøgte blot at forsætte aftenens diskussion.
Jeg kommer straks, Professor Ward.
Godnat.
Jeg har fotografier.
Fotografier?
Jeg lovede min far at vise dem til dig. Han ville også-
Lad os kigge på dem.
Nej, ikke her.
Har du dem på dig?
Vi bør se at komme indenfor. Kom med os.
Hvad er det her? Tjære?
Hvor er Wilmarth? Du tror ikke, han prøver at stikke af fra det her, tror du?
Det gør han, hvis han er klog.
Så dårlig var han nu heller ikke.
Nå, men jeg må hellere se at komme derind igen. Jeg er jo trods alt værten ved denne soiree.
Ah, Albert! Der har vi ham!
Du klarede det flot derinde, Albert.
Tak skal du have, Lowell.
Jeg har vel dig at takke for det her, Charlie. Hvordan har du haft det?
Glimrende! Afsted til Peru I næste måned for at kigge på nogle nye ruiner.
Ved du hvad, tag da med!
Øh, jeg ved ikke...
Jo, jo! Vi må se at få dig op i min flyvemaskine igen.
Jeg lærte det aldrig helt sidste gang. Min skulder er vist stadig øm.
Sludder! Din landing var en smule kluntet,
men du klarede det fint oppe i luften.
I øvrigt tror jeg ikke, det kan lade sig gøre at rammejorden hårdere, end du gjorde i aften!
Og hvem er din unge ven?
Ja, dette er George Akeley.
Professor Jordan Lowell, astronomi.
Han er... fra Vermont.
Virkelig? Barsk terræn deroppe.
Hr. Akeley har noget, han gerne vil dele med os alle.
Det siger du ikke.
Hvad er det?
Fotografier.
Af de...
Nå, lad os se på dem.
I studerkammeret. Fort burde også se dem.
Held og lykke med at få ham væk fra Dekan Hayes.
Det skal I ikke bekymre jer om. Jeg tager mig af ham. Mine herrer...
Efter dig, Hr. Akeley.
Tak, Tower. Den mand er uudholdelig.
Det var så lidt. Forøvrigt har vi noget, du måske kunne tænke dig at se.
De herrer, I kender vist allerede Hr. Fort.
Hvad går alt dette ud på?
Min far har en gård i Townshend, Vermont.
Han har set væsnerne. De er overalt ved vores gård.
Han har brevvekslet med Professor Wilmarth om det.
Han vidste, at Professoren ikke troede på ham, så han bad mig tage disse fotos med.
Han stoler ikke på postvæsnet; hans post er blevet... fiflet med.
Jamen, hvor spændende! Lad os se dem.
Fotografier kan måske endelig overbevise Wilmarth her.
Hvad er det?
Det er et fodspor.
Vi har set sporene hele vejen rundt om huset, ved flodbrederne.
Du har vel set fodsporene selv?
Absolut. Hundredevis af dem.
Hvorfor sagde du ikke noget før?
De ville ikke have troet mig.
Akeleys håndskrift er næsten ligeså grim som din, Nate.
Det ligner ikke rigtig en hov eller pote. Det ligner mere en tang eller en klo af en slags.
Ja. Selvfølgelig kunne det være hvad som helst. Sikkert en hjort.
Hvad er det her?
Flere spor her. Akely skrev, de bor inde i huler som denne.
Det gør de.
Er der mange huleboende hjorte i Vermont, Professor Wilmarth?
Man kan ikke rigtig se fodsporene på den her, men væsnerne danser rundt om de sten.
En skam at indgraveringerne er så svære at tyde.
Der er stencirkler som denne overalt i New England.
Det er umuligt at datere formationen.
Den kan være rejst i sidste måned, uden vi ved det.
Man kan se indgraveringerne ret tydeligt på den her.
Ser det bekendt ud?
Hvor fik han den sten?
Han fandt den i skoven nær den hule, og tog den med sig hjem.
Han tror, det er grunden til, at væsnerne er ved huset.
De vil gøre hvad som helst for at få den tilbage. Det var derfor han fik hundene. Og riflen.
Er det din far, George?
Hvad laver han med geværet?
Væsnerne prøvede at komme ind i huset,
så han skød en, og tog dette billede af liget.
Jeg kan ikke se noget lig.
Jeg ved det. De kan ikke...
Min far sagde, de er lavet af et andet stof.
Og deres "molekyler vibrerer i en anden hastighed" end vores,
Så man kan ikke se dem på almindelig film.
Hvor belejligt. Sikke en skam.
Tillad mig?
Der er aldrig et fyldestgørende, rigtigt bevis.
Måske er det også bedre på den måde.
Bedre? For hvem?
Der er vist aldrig en rygende pistol, når man har brug for den, hvad Wilmarth?
Du siger, din far har set disse ting, men du sagde aldrig, om du selv har set dem.
Jeg har aldrig set en helt tæt på, men de er der.
Vi ser fodsporene! De er hele vejen rundt om vores gård.
Jeg har set dem flyve om natten. Og... Jeg har hørt dem tale.
Tale?
Ja.
Hvad siger de?
Nogle gange er det bare en slags summen.
Men nogle gange kan man tyde rigtige ord i sit hoved.
Jeg forstår det ikke det meste af tiden. "Shob-Nig?",
Se det her!
Disse gamle glas blev brugt til stereo-fotografier af stjernerne, for at undersøge parallakse.
De adskiller det ene øjes syn fra det andet.
De er normalt ubrugelige på et almindeligt foto, men jeg tænkte det måske...
Jeg kan ikke se noget.
Her, lad mig...
Hvad i himlens navn foregår herinde?
Jeg selv og medlemmer af dit fakultet diskuterede blot videnskabelige sager
med den højtagtede Hr. Fort. Det er vel ikke et problem?
Nej, det er bare det at... Arkham Advertiser gerne vil have et par fotografier
af Hr. Fort og jeg. Og Wilmarth. De venter.
Jamen, jeg kan forsikre Dem, vi ikke lader dem vente.
Stik du bare af.
Nå, Wilmarth? Har du set nok? Tror du på det nu?
Dette kan være et bevis!
Men det er det ikke! Det er... det er uklart. Det er alt sammen...
Åben dine øjne, Wilmarth. Du finder aldrig beviserne, men du kan måske lære noget!
Du burde tage til Vermont, medmindre du foretrækker at leve i det uvisse.
En fornøjelse at møde dig, unge mand.
Tak. De findes virkelig...
Det er jeg sikker på, de gør.
Jeg kan ikke holde det ud længere. Jeg har fortalt min far, jeg rejser.
Jeg tager til San Diego
Jeg har tryglet ham om at tage med mig,
men han kan ikke nænne at efterlade familiens gård.
San Diego er et fint sted. Selvom det har regnet med rejer en gang eller to.
Held og lykke, knægt.
Vi må gå nu, før Hayes koger over af raseri.
Wilmarth? Kommer du?
Ja, Wilmarth, vil du ikke have dit billede i avisen? Så du kan mindes denne aften?
Jeg kommer straks. Lad mig lige følge Hr. Akeley ud.
Hør George, jeg kunne godt tænke mig at studere disse mere nøje.
Kan jeg låne dem i et-
Jeg har noget andet, professor.
En fonografisk optagelse. Med dem.
Dem? Har du optaget væsnerne?
Det gjorde min far. Der er en persons stemme sammen med dem.
Der er mennesker, en slags kult, som arbejder sammen med væsnerne.
Jeg kommer med den. Du kan selv afgøre, hvad du vil tro.
Mindre end en time senere kom George til mit kontor, og afleverede en fonograf-valse.
Han tryglede mig om at tage til Vermont og hjælpe sin far.
Hvad end der foregik,
var det tydeligt, at Henry Akeley følte sig under angreb,
og hans søn var rædselsslagen.
Så lad de troendes stemmer tone frem.
Så fra nattens brønde til rummets afgrunde og fra rummets afgrunde til nattens brønde,
evigt skal lyde hyldest til Almægtige Cthulhu,
Tsathoggua og Han Der Ikke Bør Nævnes.
Evig tilbedelse i overflod tilkommer skovenes Sorte Ged. lä Shub Niggurath!
Lä Shub Niggurath! skovenes Sorte Ged med Tusind Yngel!
Ned fra trin af onyks kommer han, hørende vores kald båret på nattens vinger.
Ud forbi rummet, bag den sidste port til hvilken Yuggoth er det yngste barn.
Drejende alene i den sorte aether nær kanten for at bringe os budskaber.
Optog Akeley væsnerne?
Ja. Der står d.1 maj, 1928.
May Eve...
Ja. Det lyder som et eller andet ritual, synes du ikke?
Selvfølgelig er det et ritual. Det er utroligt, Akeley stadig er i live.
Han er en ihærdig mand, det må jeg sige.
Du burde læse nogle af hans breve, Nate. De er utrolige.
OK, den ene stemme lyder i mine ører som nogen fra Boston,
men den anden lyder slet ikke menneskelig. Uanset hvor mange gange jeg hører den...
Hør den ikke igen, Albert. Hold op med at besvare Akeleys breve.
Og lad nu ikke Fort narre dig til at gøre noget dumt.
Du har sat dig for at prøve at skræmme mig væk fra denne sag, har du ikke?
Du har Davenports manuskript. Lad nu det være nok. Skriv en bog.
Og stop med at arbejde inden for mit felt!
Du er akademiker: bliv indenfor hvor du hører til.
Måske tog jeg fejl med det her, Nate... Jeg tror måske, der er mere til alt det her.
Akeley er et omvandrende leksikon om folklore.
Jeg skal undersøge det i videnskabens navn.
Tag imod mit råd.
Glem alt om det.
Jeg tog Wards advarsler alvorligt.
Jeg ville lægge sagen på hylden,
men så skrev Akeley, og tilbød mig at sende den mystiske sorte sten.
Jeg var ivrig efter at sammenligne stenen med billederne i Davenports manuskript,
så vi aftalte, at George skulle tage den med til Boston på vej til Californien.
Akeley stolede ikke på postvæsnet,
så jeg skulle mødes med George på North Station i Boston,
så han kunne overrække den til mig personligt.
Husk det nu, Professor Albert Wilmarth. Giv den til ham og ingen anden.
Jeg mødtes aldrig med George i Boston. Der gik flere uger uden et ord fra ham.
Den sorte sten var væk, og det samme var George.
Henry og jeg havde skrevet sammen i månedsvis.
På det seneste blev hans breve mere ængstelig og bange
Selv håndskriften vidnede om belastningen af disse ukendte skabninger, der nærmede sig ham,
så hans næste brev kom som en stor overraskelse.
Min kære Wilmarth.
Undskyld dette maskinskrevne brev, men min håndskrift er
blevet noget rystende på det sidste, og jeg kan ikke klare længere skriverier
Tag det blot roligt i forhold til alle de fjollede ting, jeg har skrevet til dig.
Jeg siger "fjollede" men jeg mener min opskræmte indstilling
snarere end mine beskrivelser af bestemte fænomener.
Det var min fejl, at skabe en fjendtlig holdning til dem.
Hvad jeg troede var morbidt og skræmmende,
er i realiteten fantastisk, bevidsthedsudvidende og endda gloriøst.
Jeg tilskriver min fjendtlige holdning til menneskets evige tendens
til at frygte og hade det, der er anderledes.
Nu, da alt er trygt, vil jeg gerne dele mine opdagelser med dig.
Kom venligst snart så vi kan diskutere dem.
Tag optagelserne, alle mine breve til dig og også fotografierne med.
Vi får brug for dem for at samle hele puslespillet bag denne omfangsrige historie.
Kom venligst øjeblikkeligt.
Send et telegram, så vil min bil vente på dig på Brattleboro Station.
Hvad synes du, Theobald?
Det brev var en stor lettelse, men det gav også anledning til uro.
Den totale forandring af stemning var besynderlig.
Til sidst bestemte jeg mig for at tage til Vermont og se på tingene med egne øjne.
Jeg undlod at fortælle nogen, hvor jeg tog hen.
Måske ønskede jeg ikke at se min brændende nysgerrighed forpurret af Ward.
Hr. Wilmarth, formoder jeg?
Ja. Jeg er Albert Wilmarth.
P.F. Noyes til deres tjeneste.
Henry Akeley har bedt mig give dig et lift op til gården.
Jeg troede, han selv ville komme.
Han har ikke været rask.
Er det alle dine ting?
Tillad mig. Nej tak, jeg tager den.
Nej, jeg insisterer. Følg med.
Er Henry okay? Hans seneste brev nævnte ingenting...
Det er et pludseligt anfald af astma.
Han kunne ikke klare turen i det her vejr, sagde han, men mente,
han snart ville komme til hægterne igen.
Denne vej...
Kom bare ind i bilen.
Jeg bider ikke, Hr. Wilmarth.
Kommer du fra Miskatonic University?
Ja, det stemmer.
Jeg er i fakultetet for engelsk. Jeg er folklorist.
Og hvad bringer dig så til vores bondske afkrog?
Henry bad mig... besøge ham.
Aha. Forhåbentlig kommer du ikke til at fortryde turen.
Hvorfor skulle jeg det?
Et skrækkeligt vejr som dette kan ødelægge alting.
Har du... nogensinde været i radioen? Din stemme lyder så bekendt.
Det hører jeg ofte.
Nej, bare et frustrerende forsøg på amatørskuespil i min ungdom.
Jeg spillede Brutus i Julius Cæsar.
Brutus er en ærværdig mand."
Bestemt.
Har du sat dit ur tilbage?
Du er i Vermont nu: vi bruger ikke det hersens nymodens sommertids-væsen, nej Hr.!
Jeg tror, du vil opdage, at tiden går anderledes her.
Vildt terræn, hvad Hr. Wilmarth?
Absolut.
Ikke som storbyerne ved kysten, eller dine akademiske byer.
Er vores sangomspundne bakker og legendariske bjerge af nogen professional interesse for dig?
Åh, det ved jeg ikke.
Det er helt og aldeles ældre og mere primitivt her.
Uspoleret.
Som fra forfædrenes tid egentlig.
Du kan næsten føle den kontinuerlige livsførelse,
der holder ældgamle minder og dunkel overtro i live
og dunkel overtro i live.
Jeg havde forestillet mig, at Henry allerede havde fortalt dig rigeligt om den slags.
Han har ikke sagt så meget.
Godt. Vi vil jo ikke have, han skræmmer dig væk, vel?
Hvad er nu det?
Hvad er problemet, Walter?
Oversvømmelsen har ødelagt broen. I bliver nødt til at vende om.
Jeg prøver at bringe Hr. Wilmarth op til Akeleys gård.
Du kan ikke køre en bil over, broen kan ikke bære.
Kan man stadig gå over?
Jo. Vi lagde planker ud. Du kan gå over. I øjeblikket.
Det er en ret skræmmende omvej, hvis vi kører udenom.
Det kan tage os fire eller fem timer i dette vejr.
Til fods kan du være der på mindre end en time.
Jeg forstår.
Det er nok bedst, hvis du krydser broen til fods.
Tror du regnen stilner af, Walter?
Jeg tvivler. Det ser ud til at blive en hård nat.
Du burde nok få lidt fart på og komme afsted op til Akeleys.
Du bør ikke spilde tiden. Man kunne få-
Så så, Walter, vi ønsker ikke at skræmme manden.
Det er ikke mig, han burde være bange for.
Selvfølgelig har jeg intet imod at køre dig ad omvejen?
Nej nej, jeg klarer mig.
Her, tag min paraply. Jeg insisterer.
Tak. Jeg efterlader den hos Akeley.
Henry hviler sig måske, når du kommer og med dette vejr,
hører han måske ikke, at du banker på.
Men han venter dig, så du kan bare lukke dig selv ind.
Er du sikker?
Ja helt sikker. Det gør ham intet.
Nuvel, tak skal du have.
Ingen problem.
På gensyn, Hr. Wilmarth.
Undskyld mig. goddag?
Jeg beklager at forstyrre, kan du fortælle mig vejen til-
Akeley-stedet?
Ja. Hvordan kunne-
Vi får ikke mange besøgende på disse kanter.
Hvad er dit ærinde?
Mit ærinde?
Henry inviterede mig.
Som sin gæst.
Inviterede, ser man det? Ja, det er korrekt.
Kom du alene?
Ja, en Hr. Noyes kørte mig fra Brattleboro, men broen er-
Noyes? Kender du også ham?
Nej, ærlig talt var jeg overrasket over, Henry ikke selv samlede mig op.
Hr. Noyes sagde, han havde følt sig sløj.
Regnen forsætter hele natten. Bliv hellere indendørs.
Du finder Akeleys gård oppe på vejen bag stigningen.
Du kan slå genvej gennem marken forbi laden.
Mange tak, Hr.
Masterson. Will Masterson.
Hannah! Gå ind! Hannah!
Det er ikke en oplagt dag til jagt, er det?
Kommer an på, hvad man går på jagt efter?
Hr. Akeley? Det er Albert Wilmarth. Så er jeg her.
Hr. Wilmarth, endelig.
Beklager jeg ikke rejser mig, men jeg er blevet syg,
som Hr. Noyes sikkert har fortalt Dem.
Men jeg ønskede alligevel ikke af aflyse dit besøg.
Ja. Hvordan har du det? Kan jeg hente noget til dig?
Nej, nej. Jeg kender disse døser.
Jeg har bare brug for at hvile mig.
Så, lad mig trække gardinerne fra...
Kun en lille smule, hvis du vil være så venlig.
Når jeg er syg på denne måde, er mine øjne ret lysfølsomme.
Ah, naturligvis. Jeg beklager.
Jeg er så glad for, du er her.
Der er så meget at tale om.
Har du billederne og den fonografiske optagelse? Brevene?
Ja, jeg har. Og et manuskript af gammel folklore, som jeg er sikker på, du vil finde interessant.
Uventet. Og vidunderligt.
Sæt tingene frem på bordet, så vi kan tale om dem i aften.
Kan du holde til det?
Åh, ja. Jeg er bare lidt svagelig lige nu, men jeg skal nok få det bedre.
Dit værelse er ovenpå, over dette.
Og et måltid er sat frem til dig i spisestuen, gennem den dør der.
Jeg er en bedre vært i morgen;
disse døser gør mig helt opbrugt.
Det er helt i orden,
jeg er selv træt. Broen var ødelagt. Jeg blev nødt til at gå herop.
Hvor uheldigt.
Lad som om du er hjemme.
Jeg hviler mig indtil tusmørket, og så kan vi snakke noget mere.
Vi har så meget at tale om.
Du har vel ikke hørt noget fra George, har du?
Ja, din?
Oh jo, George.
Jo, han sendte mig et telegram fra Californien. Han blev forsinket.
Det er vidunderlige nyheder! Sikken lettelse.
Ja.
Og den sorte sten? Har han den stadig?
Det er ligegyldigt nu.
Indser du hvor mageløst, det der ligger foran os, er?
Henry, du...
Tilgiv mig.
Min entusiasme løber af med mig,
og jeg burde hvile mig.
Vi snakker senere.
Tag tingene frem fra din taske, tag en bid mad,
gør dig det behageligt og så tager vi vores snak.
Jeg bliver her.
Hviler.
Jeg tænkte, du måske kunne bruge noget Ovaltine.
Fandt du måltidet, der var sat frem til dig?
Ja, tak. Det var meget venligt af dem.
Jeg sætter lige den her.
Nå, Henry føler du dig frisk til vores samtale.
Wilmarth. Ja. Samtale.
Har vi alle dine beviser ved os?
Det hele er her på bordet.
Godt.
Jeg burde faktisk aldrig have sendt dig nogle af disse ting.
Sikken masse besvær til ingen verdens nytte.
Hvad mener du?
Der var aldrig nogen grund til at frygte dem.
Det var tåbeligt at forstyrre deres gøremål.
Mennesker forstår slet ikke deres glorværdige formål.
Rolig nu, Henry.
Jeg kom her forberedt på at acceptere, at der er uopdagede væsner i disse bjerge,
men et "formål"? Virkelig...
Jeg har talt med dem, Wilmarth.
Hvad har du?
Det har jeg skam. De fortalte mig ting, som hverken du eller jeg
nogensinde kunne have gætter.
Vi fejlbedømte formålet med deres hemmelige koloni på denne planet.
Du så og talte med dem?
De afviser ikke at dele deres store hemmeligheder med menneskeheden.
Hemmeligheder om selve universet.
OK Henry, så de valgte at tale med mennesker akkurat som I folkloren.
Folkloren... Alle dine legender om hvad de tilbød mennesker,
og hvad de ønsker i forbindelse med Jorden,
er baseret på menneskets misforståelser af billedlige fortællinger.
Jeres mest uddannede eksperter forstår dem ikke bedre,
end analfabetiske bønder eller vilde indfødte.
Okay Henry, hvad er det så, de vil?
Skal jeg fortælle dig det?
Er du klar?
Kom tættere på.
Lad mig hviske det til dig.
Selv nu kan jeg ikke gentage de rædselsfulde ting, jeg hørte hvisket
den aften i det mørklagte rum blandt de ensomme bjerge.
Det han havde lært fra de udefrakommende, var næsten for meget for sindet at bære.
Det var chokerende at få de ækleste mareridt
fra hemmelige myter afsløret i klar, præcis tale.
Og alligevel
virkede Akeley til at have afrundet sig med hele det dæmoniske system, han havde opdaget.
Jeg tager med dem, Wilmarth.
Tager med dem?
Hvorhen?
Deres primære hjem
er stadig uopdaget.
En planet næsten uden lys ved kanten af vores solsystem.
I noget af deres elskede folklore, bliver den kaldt "Yuggoth".
Når tiden er inde, tillader de mennesker at opdage den.
Men Yuggoth er kun en sten på vejen.
Senere skal jeg krydse uoverskuelige kløfter i rummet,
og bøje tiden for at tillade tidsrejser.
Kan væsnerne bære dig gennem rummet?
Menneskers kroppe egner sig ikke til rejsen, som deres.
Men de har løst problemet ved hjælp af deres kirurgiske,
mekaniske og kemiske egenskaber.
Kirurgiske? Henry, du mener vel ikke...
Det er vanvittigt!
Nej, det er sandt.
Den menneskelige krop kan ikke klare rejsen, men i deres pleje kan det menneskeskelige sind
rejse til de fjerneste hjørner af universet.
De udtager hjernen kirurgisk, og holder den i live i en væskefyldt cylinder,
de genialt har konstrueret.
Fri fra lænkerne af vores biologiske begrænsninger, kan sindet leve videre
i en tilværelse helt utilgængelig for simple mennesker.
Nej, Henry. Jeg kan ikke tro det.
Selvfølgelig ikke.
Gå over til kommoden
og fjern klæder.
Hvad er disse?
Ikke "hvad", Albert, men "hvem".
De indeholder...?
Ja, Albert. Tre er mennesker.
Resten er... tjah, i hulen i Round Hill er der væsner af alle slags
fra mere interessante steder.
Vi kan tilslutte dem til sanseorienteret udstyr, du slet ikke kan forestille dig.
Sæt den der hedder B-67 på bordet.
Godt.
Tilslut nu slangen i indgangen.
Der på siden.
Glimrende.
Vær venlig også at tilslutte de øvrige enheder.
Glimrende. Dette vil starte anordningen...
Hør her, Akeley, jeg falder ikke for et spektakulært svindelnummer med en radio...
Det forventer vi heller ikke, Hr. Wilmarth.
Jeg ønsker ikke at forskrække dig.
Jeg er et menneske, ligesom du selv.
Min hjerne er i cylinderen, og jeg kan se,
tale og høre gennem disse geniale vibratorer.
Min krop holdes i live og plejes i et opbevaringslager
ikke langt herfra.
Forstår du?
Strålende.
Snart vil Hr. Akeley og jeg rejse væk på en utrolig rejse.
Vi håber, du vil gøre os følge.
Vil du fortælle mig at din hjerne, at dette...
Det er korrekt.
Jeg mødte dem i Himalaya for år tilbage og hjalp dem på forskellige måder.
Tilgengæld har de belønnet mig med oplevelser, som kun få mennesker har kunnet få.
Du... ønskede dette?
Tænk over det, Hr. Wilmarth.
Forstår du hvad det vil sige, når jeg fortæller dig, at jeg har været
på syvogtredive himmellegemer?
Planeter, sorte stjerner,
og selv objekter aldeles udenfor det buede kosmos af tid og rum.
Selvfølgelig gør du det.
Og selvfølgelig kan du ikke.
Du rejser i rummet og overlever?
Cylinderne er konstrueret til et sådant formål.
Desuden er min hjerne immun overfor sygdomme her, selv aldring.
Og min krop er perfekt vedligeholdt, hvis jeg nogensinde skulle ønske den igen.
Men det tvivler jeg på, jeg vil.
I morgen snakker vi mere om, hvorvidt du vil tage med os.
Jeg håber, du vil.
De besøgende er ivrige efter at lære mænd af viden, som du, at kende.
I starten kan det føles underligt at møde dem,
men jeg er sikker på, at det ikke vil gå dig på.
Jeg tror Hr. Noyes, som kørte dig herop i sin bil, også tager med.
Du genkendte uden tvivl hans stemme fra de optagelser, Henry sendte dig.
Det var Noyes på de optagelser!
Det er fuldstændigt smertefrit.
Så snart anordningerne er frakoblede, døser man hen i en dyb søvn
med levende og fantastiske drømme.
Det er selvfølgelig din beslutning,
men jeg håber, du vil overveje det.
Men for nu, vil du ikke være så venlig at frakoble mig?
Hr. Akeley, jeg forventer, at du behandler vores gæst godt.
Godnat, Hr. Wilmarth
Jeg er bange for at al denne ophidselse har sat sine spor på mig, og jeg vil gerne hvile mig.
Tag lampen med dig.
Bare lad maskinerne stå hvor de er.
En smule chokerende, ikke sandt?
Pyt med det. Sov på det.
Godnat, Albert.
Ja,
godnat Henry.
Han mangler indlevelse og hans ånd er svag.
Han er ikke værdig til N'gah-Kthun.
For os er han ikke mere interessant end din guldfisk i en bowle.
Dette er en skændsel! Det var ikke sådan, jeg fik det forelagt. Jeg forlanger-
Du er ikke i nogen position til at stille krav.
Du havde slet ikke været her, hvis det ikke var Davenport.
Vi kan eliminere ham for jer, hvis I ønsker det.
Han kan måske stadig være til nytte i denne aftens store foretagende.
Det kan stadig nås at gøre åbningen af portalen mere medgørlig, ved hjælp af et offer.
Tag væk.
Længe har vi ventet på åbningen af portalen.
Den hellige pligt tilfalder mig, og jeg vil ikke fravige den.
Jeg kender prisen, og det er min ære at tjene Mi-Go'erne.
Og hvis denne Wilmarth kommer i vejen,
eliminerer jeg ham.
Sjældent har jeg hørt så vildledt en tale.
Vi arbejder sammen med Mi-Go'erne for at gavne den menneskelige race.
Du vil rejse til Yuggoth kun for at få viden til dig selv fra det hinsidige!
Ubetydelige fjols! Har du virkelig intet lært fra dine mestre?
Kun af deres vilje holdes du i live,
og af min forsatte tålmodighed
Jeg er portens åbner, og du skal ikke diktere til mig!
Det ville ikke være besværligt at eliminere ham.
Jeg kan gøre det i nat, hvis du befaler det.
Denne diskussion afleder vores
opmærksomhed fra større sager, der ikke kan vente.
Jeg vil ikke lytte til nogen-
Vover du virkelig at trodse os?
Undskyld! Det var ikke min mening at fornærme-
Hr. Noyes, stop nu!
Han har ret: at eliminere Wilmarth var aldrig en del af aftalen.
Jeg stiller ikke spørgsmålstegn ved din autoritet, men jeg fik aldrig at vide-
Det er tydeligt, at I ikke ved hvad offervilje vil sige.
Det er åbenlyst at ingen af jer har troen på vores glorværdige formål.
Men fortvivl ikke min kære, kære ven,
jeg skal vise dig betydningen af tro nu!
Gå ovenpå og hent Wilmarth.
Lad dem ikke se dig. Løb.
Jeg kan ikke bare efterlade Hr. Akeley derinde...
Jeg... kan ikke.
Jeg kan ikke.
Vent...
Hr. Noyes,
Wilmarth er væk! Han må have taget springet fra
vinduet og flygtet! Jeg kunne ikke se ham nogen steder-
Jeg sagde, du skulle sikre dig, han blev der. Tåbe!
Far, jeg har lige set en fremmed mand løbe mod broen.
Hannah, hvad laver du her? Jeg sagde, du skulle blive derhjemme.
Det er Wilmarth. Lad os komme afsted.
Nemlig. Bliv her Hannah.
Pigen sagde, han var på vej mod broen.
Måske kan vi indhente ham-
Vi har mere væsentlige affærer at tage os af.
Tiden er inde.
Få ham til ritualet.
Hvis han modsætter sig, så dræb ham.
Henry?
Henry Akeley? Er det dig?
Kan du høre mig?
Hvem i himlens navn er du?
Åh gud, nej!
Jeg telegraferede, at du ikke skulle komme her. Jeg advarede dig.
Men tidligere i aften foreslog du,
at vi skulle slutte os til dem.
Tidligere i aften?
Hvad mener du? Vi har aldrig talt sammen.
Men vi.
Der er noget galt. Jeg har det ikke godt.
Jeg kan ikke mærke mine ben.
Hvorfor ser du sådan på mig?
Henry, de har...
Gode gud, nej!!!
Jeg er ked af det.
Har de virkelig gjort det?
Min hjerne, mit sind?
Ja.
Hvad med min krop?
Jeg... Jeg ved det ikke.
Han sagde de opbevarer dem et sted.
Wilmarth, tro ikke på noget de har fortalt dig.
De vil ramme dig, ligesom de har ramt mig.
Vi ved for meget. Masterson advarede mig om ikke at blande mig.
De vil gøre noget skrækkeligt.
Hvad vil de gøre?
Masterson sagde, de ville "grave en tunnel."
Men jeg kan ikke huske... Min gud, Wilmarth, hvad har de gjort?!
Grave en tunnel? Hvilken slags tunnel? Hvor til?
George! Hvorfor lyttede jeg ikke til ham?
Tænk, Akeley! Prøv at huske det!
Heldigvis er han i sikkerhed væk herfra!
Akeley! Hvilken tunnel?
Masterson advarede mig. Min gud, Wilmarth, du skulle aldrig have kommet her!
Akeley, hvilken tunnel? Du bliver nødt til at huske det!
Du må ikke tro på dem!
Det er ikke en tunnel i bogstavelig forstand.
De vil åbne sjælenes port!
Hvad mener du?
Der er en legende i Davenports bog.
Pennacook-indianerne sagde, de udefrakommende
ville bruge hellige sten til at lave en slags dør til deres verden.
Måske var det det, han mente med en "tunnel"...
Den sorte sten!
Hvad?
Den sorte sten som George gav dig.
Jeg fandt den i en ring af sten.
Det må være en del af porten, det er derfor de så gerne ville have den tilbage.
Henry, George gav mig aldrig stenen.
Hvordan kan det være? Jeg fulgte ham selv til toget.
Jeg gav ham den i hænderne.
Ja, men han kom aldrig...
For pokker, Henry, det var for flere uger siden.
Hvor længe har du været sådan her.
Hvad?
George mødtes aldrig med mig i Boston. Han kom aldrig af toget.
Tidligere i aften sagde du...
den ting sagde at George...
Ved gud.
Det var en løgn.
Hvor er min søn?
Henry, de ville have stenen tilbage. De må have...
Nej!
Det er jeg ked af.
Jeg sendte ham lige i hænderne på dem!
Hvad har jeg dog gjort?
Henry, hør på mig. Jeg overhørte dem,
De vil prøve at åbne porten i aften.
Jeg bliver nødt til at gå.
Wilmarth! Du kan ikke efterlade mig sådan her!
Gør en ende på det! Jeg beder dig.
Henry, jeg gør ikke... det kan jeg ikke.
De tog min søn.
De tog min krop.
I navnet på alt hvad der er helligt, efterlad mig ikke sådan her.
Tak Albert.
Jeg kan ikke leve sådan her.
Gør det!
Vil du ikke nok!
Henry, jeg beklager meget.
Du skulle have gjort det.
Du havde gjort ham en tjeneste.
Jeg kunne ikke.
En skam.
Sænk venligst pistolen. Hør, jeg ved ingenting.
Jeg prøver ikke at stoppe dem.
Det er for sent.
For sent?
For sent at stoppe dem, selv hvis der var en måde.
Akeley sagde, du ved, hvad de prøver at gøre med tunnellen?
Jeg sagde jo, det er for sent!
Man kan ikke stoppe dem nu.
Nej, deres tunnel, det er sjælenes port... en slags passage-
Jeg ved alt om det. Det var meningen, jeg skulle være der med dem nu for at åbne den.
Jeg kunne ikke.
Det er for sent for os alle sammen.
Nej, Akeley sagde, at hvis vi-
De vildledte Akeley perfekt. Han troede på det, de fortalte ham.
De manipulerede ham. Frygt, grådighed, de ved lige hvordan de skal narre os.
Nej, i Davenports bog står det samme, som Akeley...
Selvfølgelig gør der det. De skabninger skrev bogen!
Nej, Davenport samlede bare folklore. Legender fra nygbyggere og indianere.
Hvem tror du, fortalte legenderne til indianerne?
Det gjorde de.
Men den ting, de er ved at lave, den skal lede tilbage til hvor de kommer fra.
Nej, nej nej. Det er ikke en portal der skal lede derhen.
Ingen vil bruge den til at tage derhen.
Det er en passage der skal lede hertil.
Her?
De fleste af dem kan ikke flyve gennem rummet.
De laver maskiner så nogle andre kan klare turen.
Men de fleste af dem kan aldrig komme her.
Men så snart de har tunnellen, deres port, så kommer de.
De er på vej nu. De kommer her. Direkte til Round Mountain.
Flere af dem?
Hvor mange?
Hvor mange stjerner er der?
Ved gud!
Så denne tunnel
er den i deres hule?
Nej nej, det er på toppen af bjerget.
De har et ritual, en religiøs ting.
De skal gøre det foran stenene oppe på Round Mountain.
Inde i hulen er der en slags trappe, der fører op til bjergets top.
Hvad vil de gøre?
Noyes skal lede Mi-Go'erne i et ritual.
Jeg ved, det har noget at gøre med nogle sten, de har taget med sig fra Yuggoth.
Han er sikkert allerede startet.
Vi må stoppe ham.
Det kan vi ikke! Forstår du det ikke!
Der er ting, som ikke kan stoppes.
Du kan ikke stoppe ham. Du kan ikke stoppe dem.
Menneskeheden er ovre. De er det næste.
Nej, nej du tager fejl.
Fejl, tager jeg fejl? Har du set en? Tæt på?
De kan sætte tanker direkte ind i dit hoved.
Vi kan ikke måle os med dem.
Vi kan da ikke bare overgive os.
De vil ikke lade os overgive os, vi har allerede tabt.
Nej, nej der må være noget, vi kan gøre.
Slut det nu. Slut det nu.
Giv dem ikke den fornøjelse at udslette os.
Nej, nej bogen... Der er en passage i den om sjælenes port.
Det er i Davenports noter...
Den bog? Løgne!
Nej, indianerne fortalte Davenport, at kun en ypperstepræst
fra vores verden kan åbne sjælenes port til deres verden.
Det skal være en shaman, som går igennem først, ellers virker det ikke.
Det er noget med, hvem der går gennem først...
her, lad mig vise dig det-
Lad den være!
Masterson, det er her. Jeg tror, der er noget, vi kan gøre-
Åbn den ikke. Det er et trick, den er fuld af deres løgne.
MI-GO'erne bedrager os ustandseligt.
Vent lige.
Lad mig nu vise dig?
Nej!
Det hele er deres løgne!
Det er det, de vil have os til at tro.
Forstår du det ikke? Der er intet vi kan gøre.
Nej, der er en måde,
det står i bogen!
Her. Lad mig vise dig det.
Nej!
Er du blevet sindssyg?
Vi kan ikke stoppe dem.
De er på vej.
Vi er fortabte.
Vi er alle fortabte.
Kun en ting at gøre...
Nej!
Vi skal afsted.
I sikkerhed.
Laden.
Laden... jeres lade?
Sid ned.
Det er Hannah, ikke sandt?
Du skal nok klare dig, Hannah.
Sikke et smukt navn.
Jeg hedder Albert. Det er ikke så smukt, er det vel?
Ved du hvad, jeg... havde engang en lille pige selv. For mange år siden.
Hun var lige lidt yngre, end du er nu.
Lige efter krigen... blev en masse mennesker frygteligt syge.
Min Sonia fik sygdommen. Også min kone. Begge mine piger.
Lægerne kunne ikke hjælpe hende? Så mange mennesker havde influenzaen.
Ved du hvad jeg gjorde, når min lille pige ikke havde det godt?
Jeg sang en sang for hende, og det hjalp.
Kunne du tænke dig, at jeg sang en sang for dig?
Nej.
Det er i orden, Hannah. Det er helt i orden.
Lyt nu til mig, Hannah. Der er noget, jeg bliver nødt til at gøre.
Disse væsner...
De har lavet en slags dør,
der fører til, hvor de kommer fra, og de vil åbne den.
En special person, Hr. Noyes, tror jeg,
vil prøve at gøre det. Hvis jeg kan stoppe ham, så...
Vil der ikke komme flere væsner. Så vil det hele være ovre.
Men jeg bliver nødt til at gå lige nu.
Jeg lover dig, at uanset hvad kommer jeg tilbage efter dig.
Hannah, jeg bliver nødt til at gå. Hvis jeg ikke stopper dem...
Så kommer de.
Det gør de.
Jeg bliver nødt til at tage til Round Mountin. Der er en hule der.
Jeg kan tage dig derhen.
Nej. Det er for farligt. Jeg må gøre det alene.
Jeg kan hjælpe dig.
Du har allerede hjulpet mig, Hannah.
Hvis du følger hovedstien kommer du til et sted med to træstubbe.
Hvis du går til venstre, fører stien direkte op til deres hule.
Der er en stor kampesten foran den.
Så hen af stien til de to træstubbe, så til venstre til kampestenen.
Du får brug for dette.
Jeg skal tage afsted nu.
Jeg ved det godt.
Vent her på mig.
Dette sted er sikkert.
Min far har malet tegn over døren.
Her kan de ikke komme ind.
Dygtig Pige, Hannah.
Du bliver her. Jeg kommer tilbage efter dig uanset hvad.
Tak fordi du har hjulpet mig, Hannah.
Farvel Albert.
For en sådan portal bortskænker skovenes Sorte Ged. lä Shub-Niggurath.
Og vær vidne til den syvende og sidste,
båret fra lys-løse Yuggoth gennem de sorte oceaner af uendelighed,
for det er stenen, der bærer navnet af dens budbringer Som Ikke Skal Nævnes.
Og i skovenes Sorte Ged med Tusind Yngels navn...
For storslået har rejsen til sorte Yuggoth været, som nu skal i konjunktion.
Og der skal menneskeheden komme til at tage del i de navnløse,
usagte riter af Shub-Niggurath.
Således i Navnet Som Ikke Må Nævnes,
indvier jeg denne passage med min person
Åben skal passagen være, skabt i
Navnet af skovenes Sorte Ged med Tusind Yngel!
Åben døren, lille ven! Det er mig, det er Albert!
Kan du høre mig?
Lås døren op, lille ven! Det er okay!
Tak lille ven.
Har du det godt?
Ja.
Kom op i flyet. Vi skal væk herfra.
Du kunne ikke stoppe dem.
Kom op i flyet.
Du har fløjet i det før, har du ikke?
Jo.
Ved du, hvordan man tænder motoren?
Hvordan man åbner gasspjældet? Viste din far dig nogensinde noget af det?
Ja.
Dygtig Pige.
Åben gasspjældet, Hannah. Rør ikke ved nogen af knapperne.
Nej, den anden vej.
Du skal dreje den anden vej.
Åh, ja. Dygtig pige.
Åh gud.
Der er ingen grund til, du skal lide. Du kan leve blandt os for evigt.
Tænd motoren nu, Hannah!
Tændingen er slået til!
Wilmarth. Kom med os.
Er du sikker på motoren er tændt, lille skat?
Ja.
Wilmarth. Du kan ikke undslippe os.
Albert, kan du også høre dem?
Er du klar, Hannah?
Ja.
Du skal ikke være bange.
Den kommer!
Hold fast!
Jeg fik ham, Albert! Jeg fik ham!
Dygtig Pige!
Wilmarth. Du kan ikke undslippe os.
Det vil ikke lykkes for dig.
Og det var det hele.
Du kender selvfølgelig resten, bedre end jeg selv vil jeg tro.
Alt virker normalt og let nu. Jeg føler mig fjollet, når jeg tænker på, hvordan jeg kæmpede imod.
Oplevelsen har overgået alt, jeg overhovedet kunne have forestillet mig.
Det forestiller jeg mig, jeg ikke behøver forklare for dig.
Familien Akeley betalte en pris for deres indblanding,
selvom det nærmest ikke er af betydning,
når man sammenligner med omfanget af de aktuelle spørgsmål.
Jeg fortryder nu, den skade jeg påførte, og er så taknemmelig for, de ikke bærer nag.
Jeg ser meget frem til min første tur til det derude,
Til at slutte mig til rækkerne af de få priviligerede dødelige,
der har fået indblik i deres gloriøse forståelse.
Jeg er blevet tildelt en rig velsignelse af viden
og intellektuelt eventyr som meget få mennesker, nogensinde har prøvet.
Wilmarth? Er du derinde?
Det er mig, Ward. Luk op!
Og nu, hvis du vil have mig undskyldt, kan vi måske indstille vores session til i morgen.
Når jeg er frakoblet, oplever jeg at glide ind i
dyb søvn med de mest levende, fantastiske drømme.
Jeg er kommet til at holde af det.
Hvis du vil være så venlig...
godnat.